Labs vakars!
Esmu tā nogurusi, ka pašai tas kaitina. Laikam brīvdienu kārtīgi neizgulētās naktis liek par sevi manīt. Nav vairs tas vecums, kad bija absolūti vienalga, kad, kur un kā guli. Tagad jau vajag līdz ar tumsiņu iet gulēt un ar gaismiņu celties. Labi, labi, nedaudz pārspīlēju. Taču jo vecāka kļūstu, jo vairāk sāku cienīt savu miegu.
Vakar gluži negaidīti mainījās vakara plāni un mēs nonācām Āgenskalnā uz kotlešu izēšanos. Lai gan sākums bija visai vilinošs braukt un ēst, beigās jau stāvēju un cepu. Taču tur bija arī savs šarms, jo kompānija bija laba, ar vīnu padzirdīja. Padzirdīja gandrīz burtiskā nozīmē.
Tad nu saldajā tapināju šīs smalkmaizītes. Jau labu laiku pa virtuālo vidi klejo daudz un dažādas receptes par smalkmaizītēm no kārtainās mīklas un pildītas ar vārīto krēmu. Pilna mute siekalām? Jā, man arī. Tāpēc vakar, pirms vēl zināju kur beigsies vakars, sapirkos visu nepieciešamo lai izmēģinātu savus spēkus šajā jomā. Kopumā, jau sanāca labi, ņemot vērā, ka es negatavoju savās mājās un pie rokas nebija tik ierasto priekšmetu, kas nepieciešami gatavošanai. Lai vai kā, centos cik spēka un kopēju garšu tas nemaitāja. Zinu, ka tuvākajā nākotnē es šo recepti atkārtošu vēlreiz, tikai savās mājās. Bet skatoties tā globāli, recepte ir ārkārtīgi vienkārša un to ir ļoti grūti sabojāt. Ticiet man!