Nereti ar mani ir tā, ka izlasu recepti un saprotu, ka viss, jāizmēģina. Bieži šādās reizēs es vēl tā līdz galam neesmu pārliecināta, ka galarezultāts sanāks tieši tāds, kādu es iedomājos, bet sastāvdaļu kopums liek domāt un ticēt, ka būs garšīgi. Arī šoreiz. Darbs man saistīts arī ar preses lasīšanu, tad nu vienā no avīzēm bija šī recepte, kas tūlīt pat tika norakstīta un noglabāta, kaut kad izmēģināšanai. Šis, kaut kad, akurāt bija vakar, kad pie mums ciemojās māsas trīs atvases. Un kad viņi ir pie mums viesos, mani nodarbina viena doma, ko lai gatavo pusdienās. Šoreiz arī vakariņās.
Vienmēr cenšos izlīdzēties ar kādu zupu, bet tā kā zināju, ka būs jāklāj arī vakariņu galds, tad nu nolēmu izmēģināt. Sak, kā būs būs. Māsas vecākā atvase pateica, ka garšīgi un noēda 2 porcijas. Lai gan, kā es uzzināju, grūbas viņš neēdot. Lūk tā! Sirdi, tas protams, man sasildīja. Arī manas abas jaunākās atvases labprāt ēda pa divi lāgi, kas liek domāt, ka salāti bija izdevušies. Tiesa, salātu recepti nedaudz pamainīju, olīvas nomainīju pret marinētajiem gurķiem, bet neatrodot vajadzīgo sinepju mērci, izlīdzējos ar franču sinepēm.