Labs vakars!
Nu ko, decembra mēneša svētku maratons ir sācies ar visām tām izrietošajām sekām.
Pagājušā nedēļa bija viena traka nedēļa. Bērnudārza sapulču maratons, kad jāsaprot, ko un kā organizēsies Ziemassvētku pasākumam. Šķēpu laušana ar pārējām māmiņām, kad jāvienojas ko tad liksim Ziemassvētku paciņās. Paldies dievam, ar to tikām skaidrībā un piektdien jau briedu pirmajam svētku pasākumam - 5 gadnieces jubilejai. Bet kas tev deva, tā vietā lai jautri ballētos bērnu ballītē, es 3.5 stundas pavadīju 2. slimnīcas uzņemšanā. Mana mamma bija nelaimīgi kritusi un lauzusi roku. Nu neko, sēdēju un izklaidēju viņu visas šīs stundas apcerot, kādi tad plusi pienākas, kad labā roka ģipsī. Kā arī rīkojām totalizatoru ar kādu traumu ievedīs nākošo pacientu. Sestdien gan.... sestdien atpūtos kā cilvēks, jo cienītajam bija darba balle. Sapucējos un izrādījās, ka izvēlētā kleitiņa ir diktam īsiņa. Nē, nu, pa savu kāju garumu nesūdzos un 10cm augstie papēži to lieliski papildināja. Tikai sēžot, tā kleitiņa tā nodevīgi raucās uz augšu. Nācās piesegties ar salveti. Tiesa, balle bija izdevusies, ko nevarētu teikt par vakardienu. Manam cienītajam tā bija tā izdevusies, ka tikai pret vakaru šams sāka daudz maz pēc cilvēka izskatīties. A man, kas no rīta arī neatteiktos ilgāk pagulēt, nācās celties un velties pēc bērniem, kuri dzīvojās vīramātes gādībā. Tagad cienītais man parādā un es viņam to atgādināšu, laiku pa laikam.
Reklāma
Tad nu beidzot klāt ir šodiena un šī nedēļa izskatās mierīgāka, vienīgi jāplāno dažam labam jubileju. Tā nu šodien bija jādomā ko gatavot vakariņās. Vakar braucot pakaļ atvasēm, ieskrēju centrālajā tirgū un nopirku vistas šķiņķīšus. Tos tad šovakar nolēmu izcept. Tikai kā? Sakot, ka viss ģeniālais ir vienkāršs un nolēmu izcept izmantojot tikai sāli, piparus un daudz, daudz ķiplokus....