Nu ko, trīs trakas brīvdienas pavadītas. Trakas labā nozīmē, jo mājās sanāca pabūt visnotaļ maz.
Valsts svētkos ievērtējām Staro Rīga. Svētku uguņošanu gan, skatījāmies pa TV. Man pietika ar nepilnām 2h ļaužu masas, lai es jau sāktu pamazām atvadīties no skaidrā saprāta. Ne, ne... tie milzu pūļi nav priekš manis. Un nav arī priekš manām trim atvasēm, kuras viegli varēja nepamanīt un uzkāpt virsū. Taču, svētku pusdienas neizpalika un svētku dzēriens ne tik. Sestdien svinējām Elizabetes. Tā kā svinības vakarā, tad nu pa dienu uztapināju šo zupu. Jo zināju, ka nekas jau vēl nav beidzies. Šodien svecīšu vakars, pusdienas pie vīramātes. Rīt tā zupa būs kā reiz! Tāpēc vārīju lielum lielo katlu.
Pati zupa, vienkārša par vienkāršu. Tik laiku prasa tā vārīšana, lai no žāvētās gaļas dabūtu maksimālo smeķi.