Labs vakars!
Nu ko, no sniega gandrīz vairs nav ne miņas, ne ziņas. Bija ziema un izbija. Nē, nu... ja tagad tā smuki sāktos pavasaris es absolūti nebūtu pret, bet kaut kas man liek domāt, ka pavasaris ne tuvu nesāksies.
Vakar bija traka dieniņa. Pēc ilgāka laika es dabūju savu mazo mašīnīti no servisa SPA un jau priecīgi berzēju rokas, ka nu droši vien tagad līdz tehniskai apskatei būs miers. Bet nekā, man jau vajadzēja paredzēt, ka mans auto ir īpašs un nekas nav tik paredzams, kā sākuma likās. Nepietiek ar to, ka vecākā vidējā atvase no skolas atnāca savārdzis. Manī jau iezvanījās trauksmes zvani, ka tik ne gripa. Paldies dievam nē, kaut kāds vīruss. Nu labi, sarunāju, ka paliks mājās, pagulēs, kamēr es otru, jaunāko vidējo atvasi uz deju nodarbībām aizvedīšu. Es tak lepna, savu auto dabūjusi. Kā tad. Lepni aizvizinos līdz bērnu dārzam un tur arī paliku. Kā jau brīdināja, ka tas starteris tā īsti servisa puikām nepatīk, tad tas arī piepildījās. Nu neko, varēju lepni striķī karāties un aiz vīra auto vilkties atpakaļ uz servisu. Tad nu atkal esmu bez auto. Tā jau ir ar to latvieša skopumu, nevar tak visu uzreiz sataisīt, domā - ai, gan jau, kamēr nenobirs, braukšu. Mans auto domā savādāk. Ceru, ka ar to tad mana auto SPA procedūras būs beigušās.
Un tad nu tādā nedaudz dusmīgā neomā uz sevi, ātri iebridu piemājas veikalā. Jāsameklē kaut kas ēdams. Un tur, skaties kā gadījies, kā ne, uzdūros uz truša gaļas. Es teiktu, ka tas bija liktenis. Jo ņēmu vienu citu gaļu, kad paceļot to augšā atklājās diezgan pieklājīga lieluma truša gabals par diezgan pievilcīgu cenu. Daudz nedomājot, grozā iekšā un uz kasi prom.
Reklāma
Tad nu šodien tapināju augšā. Secināju, ka gandrīz visās receptēs, kā neatņemama sastāvdaļa ir baltvīns, bet man baltvīns absolūti neuzrunāja. Šoreiz iztiku ar mājas adžiku(ko parasti tirgo tirgus tantiņas), dārzeņiem, kas nu mājās mētājās un zaļumiem. Sanāca ārkārtīgi garda maltīte. Nesaprotu, kāpēc to baltvīnu visi gāž klāt?!